Jag måste få veta.
Carter.
Vad gör du?
Jag är sheriffen. Så jag...sheriffar.
Du skulle ha mött mig vid Global för en halvtimme sedan.
för ditt fystest.
Goda nyheter.
Jag gjorde själv ett fystest, och jag var i perfekt form.
Kom igen, det är obligatoriskt. Du kan inte få någon försäkring
från Global utan att testas.
Det passar inte riktigt nu. Vi är verkligen superupptagna.
Det här är tredje gången som du skjuter upp det.
- Vad händer? - Vill du verkligen veta?
Nej, jag njuter bara av vårt morgongräl.
För jag vill inte dö.
Men är inte det hela meningen med att ta ett fystest Carter?
Nej, det är att utmana ödet.
Försäkra en polis idag, och han blir skjuten imorgon.
Va? Är du skrockfull?
Det är inte skrock om det är sant. Vilket det är.
Du förstår inte poängen med det här.
Om du inte tar testet så har du inte något jobb.
Så av med kläderna. Vi gör testet här.
- Ursäkta? - Alla har vi ett förflutet.
Så...sluta ödsla tid. Av med dom.
Jag skulle vilja se att du verkligen är doktor.
Om...du verkligen är det.
Jag var doktor innan Kevin var född.
Men jag tror nog att jag kommer ihåg de viktiga delarna.
Så av med kläderna.
Nej.
Det kommer inte att tas av några kläder utan en middag
och många, många cocktails.
- Assistent Lupo. - Det här är Carlson.
- Okej, lugna ner dig. - Vem är det?
Andas.
Hämta en papperspåse och...
- Andas i den. - Vem är det?
Carl Carlson. Han ringer 911 hela tiden.
Vi kan ignorera det.
Inte när jag är här.
- Carter. - Jag är ledsen, Allison.
Måste dra.
Skydda och tjäna.
Vänta på det.
Vart ska jag åka, egentligen?
- Carl Carlson? - Du är inte sheriff Cobb.
Nej, han är...pensionerad.
Jag tog hans tjänst.
Det var ett stadsmöte.
Och...allt.
- Jag höll ett tal. - Jag kommer inte ut mycket.
Jag samlar.
- Jack Carter. - Har du en aning om
hur många bakterier som överförs vid ett handslag?
Nej, men jag gissar att du vet det.
Jag är ledsen. Det här kommer inte att funka.
Jag behöver Cobb.
- Du är fortfarande inte han. - Nej, det har vi slagit fast.
Men...då jag ändå är här,
vad var det som var akut?
Jag måste åka till jobbet.
Så du ringde 911 för att få lift?
Det är en väldigt viktig dag för mig.
Cobb brukade alltid ge mig lift på speciella dagar.
- Jag blir nervös av att köra. - Det är okej, Carl.
Jag är här.
- En av dina klienter? - Vi är inne på sjätte året.
Varför sa du inte att det är en ny sheriff?
Det hände rätt så oväntat,
och jag ville inte stressa dig innan vi haft tid att bearbeta--
Nu blir jag stressad eftersom det är en mycket viktig dag för min forskning,
och jag har absolut inte något sätt att ta mig till jobbet.
Jag är säker på att sheriff Carter
gladeligen kör dig.
Säkert.
Vet du, han är en före detta US Marshal.
- Säkert. - Säkert?
Okej.
Om han sätter på blåljuset.
Det gick förvånansvärt lätt.
Han måste gilla dig.
Jag är inte någon taxi, Beverly.
Han är på gränsen till ett större genombrott.
- Liknar mer ett sammanbrott. - Han är en pionjär
inom cellregeneration.
Du skulle hjälpa honom att hjälpa alla genom att göra det här.
Vad väntar vi på? Vi blir sena.
Jag brukade ha ett riktigt jobb.
Du gör en god gärning.
Carl!
Kom ihåg, blåljus men inte sirener.
Okej.
Du kom hit oskadd.
Jag skulle inte ha något emot att du städar ur bilen till nästa gång.
Det kommer inte bli någon nästa gång. Lycka till.
Vad menar du? Du följer inte med till labbet?
Nej.
Idag ska jag satsa allt.
- Det kommer bli-- - Jag är...upptagen.
Och sen har jag mer att göra.
- Men sheriff Cobb brukade stanna. - Fös sista gången, Carl,
jag är inte Cobb. Jag är en polis och jag kan inte bara...
- Carter! - ...få nog
av den här forskarstaden.
- Vad är det för genombrott då? - Det är enastående.
Jag är så trött på den mannen.
- Vad är det mellan dig och Carter? - Inte Carter. Carlson.
Han har varit här i sex år. Han har inte åstadkommit någonting.
Han är bokstavligt talat till mer besvär än nytta.
Är det här verkligen nödvändigt?
Jag kan inte riskera att få in mer bakterier
till testområdet.
Kan du ta ett steg tillbaks, är du snäll?*
Jag sa...jag sa ett steg tillbaks.
Jag försöker att nå en
fast vänskapsgradient
i de oföränderliga cellämnet i den mänskliga vävnaden.
Det är ju bra att någon gör det.
Du vet, när en ödla tappar sin svans,
så växter den tillbaka. Det kallas regeneration.
Jag försöker få samma sak att hända med människor
Det var ju häftigt.
Jag blir uppmuntrad av Beverly att ta risker
och att inte fega ur
när jag är nära att
hitta något nytt.
Sanningens timme.
En droppe.
En droppe...
bara.
- Uh oh - Vad menade du med "uh oh"?
Om du tagit ditt fystest på min kontor,
så hade du kanske inte blivit skadad, fysiskt.
Om du, dr Blake, inte hade försökt att testa min fysik,
så hade jag inte behövt göra så mycket för att undvika det.
Du fick en turligt start, Carter.
Inte lika mycket tur som han.
Hur som helst, det kan vara den nya tungstenslegerinen på rotorn
som jag installerade i centrifugen.
Det kan vara...vet du vad?
Diklorid heptoxid är ostabil när det är uppvärmt.
Och det är troligen vad som hände.
Jag är faktiskt säker på att det är det som hände.
Förmodligen.
Allison, jag kommer behöva
formulär 395-2C.
- Nathan. - Mitt beslut.
Ta över, Carter.
Ta över?
Vad är...vad är...formulär 395-2C?
Återkallelse av statliga tillstånd och egendomar.
Carl får sparken.
Och det är ditt jobb som sheriff att se till att allt går
lugnt till när en anställd avlägsnas från Eureka.
Och det innebär?
Tekniker från Global Dynamics kommer packa upp allt
som tillhör dr. Carlson
och beslagta allt som inte till hör honom.
De kommer att gå igenom hans personliga dokument
och redigera all hämligstämplad information.
Dr. Carlson kommer sedan att bli skannad
för att säkerställa att han inte gömmer något hämligt material.
Någon på Global Dynamics personalavdelning
kommer att ge dr. Carlson ett nytt CV.
De kommer att ersätta hans tid på Global
med ett troligt statligt forskningsprojekt,
komplett med passande referenser.
Var enda molekyl av mitt liv har blivit raderat.
Det är vårt mål.
Ha en trevlig dag.
Rör...mig inte!
- Jag är ledsen för det här Carl. - Säkert.
Vart ska jag sova?
- Jag är säker Beverly vet. - Nej, hon svarar inte när jag ringer.
Förutom det, så kan jag inte sova i en offentlig säng.
Om sheriff Cobb varit här,
så skulle jag få stanna hos honom.
Men...
han är inte här.
Alla mina saker.
Carl, jag råkar bo
i en hermetiskt tillsluten militärbunker.
Perfekt!
Tackar!
Ska ringa Beverly och tala om vart jag stannar.
Om jag haft en telefon, som jag inte har eftersom de tog den. Så jag har ingen.
- Kan jag låna? - Ja...
har en...
Så du knäcker extra åt Staples?
Formulär 395-2C.
Carl måste fylla i dessa innan han får lämna Eureka.
Så mycket för ett papperslöst samhälle.
Alla formulär blir arkiverade hos försvarsdepartementet.
De har inte anammat idén att spara på träden
riktigt än.
Och det där är åt dig.
Det kommer göra ännu ondare om du försöker att ta av det.
Vad i helvete är det?
Trådlös kroppssensor.
Med andra ord, portable fysikövervakare.
Den tar kontinuerliga tester över dina vitala värden,
organens funktion och blodkemin.
- Det är verkligen kränkande. - Jag ska övervaka dig.
- Allison! - Blodtrycket.
Se till att han signerar varenda sida.
Beverly, det är Carl igen.
Snälla, svara om du är där.
Jag vet att du sa att med risker
så kommer stora belöningar. Jag har lite problem med
att se vad belöningarna....
skulle vara just nu.
Beverly, lyssna. Jag blir annullerad.
Jag blir förvisad från Eureka.
Du måste ringa mig.
Eller, du måste ringa till Carters telefon,
inte min. Eftersom de tog min telefon.
Det var han.
Det här är ett oturligt bakslag.
Det är okej.
Carl Carlson är kanske inte längre en praktisk kandidat
till det vi ska göra.
Hur som helst, ett nytt objekt har redan blivit identifierat.
- Du vill se mig, sir? - Ja, Fargo.
Jag vill att du ska leda undersökningen
av explosionen i dr. Carlsons lab.
Tack så mycket, sir. Jag är- Jag är hedrad.
Håll alla fynd mellan oss två tills jag säger något annat.
Klart som korvspad. Uppfattat.
- SARAH, dörren. - Välkommen, sheriff Carter.
Vad händer?
Organisk kemi kommer att ta livet av mig.
Vad har hänt med dig?
Organisk kemi tog nästan livet av mig.
Vi kommer att ha en gäst i kväll, så
kom ihåg att plock upp efter dig.
Snyggt jobbat pappa. Är det Allison eller Jo?
Va?
Jag har slagit vad med Vincent.
Om jag vinner, så
ska han ge mig frukost på sängen i en månad.
Och om han vinner, så ska jag vara servitris.
Ingetdera. Sluta att slå vad om mitt kärleksliv.
- Eller bristen av. - Okej, så vem är den
lycklige?
Det är en forskare som fick sparken idag.
Han kommer så fort han är klar med lite pappersgöra.
Vilket borde ta ett tag.
Rör inte.
Carter.
Det är Carl.
Tjena Carl. Är du klar redan?
Nej.
Du, jag vill tacka för ditt generösa erbjudande,
men jag tror inte att jag behöver någonstans att sova inatt.
Carl, vart är du?
Jag städar bara.
Städar vad? Ditt ställer är tomt.
Räcket på...
Da Vinci Bron.
Rör dig inte. Jag kommer på en gång.
Carl.
Hej.
Vill du kommat tillbaka hit?
Varför?
Hela mitt liv är ett misslyckande.
Blåste bort sex års forskning.
Fick sparken.
Och allt jag har kvar är min tandborste. Allt innan lunch.
Okej.
Det var ett bakslag.
Mitt jobb...
är mitt liv.
Och utan det, är jag inget.
Du är något.
Du är...
en trevlig kille.
Jag irriterar dig.
Jag irriterar alla. Det är inte konstigt. Jag irriterar alla.
Du är...
färgstark.
Var inte så nedlåtande, sheriffen.
Okej.
Om du ska,
- vänta. - Vad gör du? Nej, nej, nej!
När jag blir nervös, så blir jag förvirrad.
- Om jag blir förvirrad, så kan jag-- - Falla.
Ja. Jag är glad att du förstår.
Jag tror inte du vill göra det här.
Jag fattar. Du har haft en verkligt
dålig dag.
Och-- allt suger.
Okej.
Varför...
klättrar vi inte tillbaka och pratar om det.
Du vet, går och tar en öl. Skämtar och Stark.
Vad säger du?
Jag har aldrig tagit en öl med någon i hela mitt liv.
Idag är det den första ölen i resten av ditt liv.
Om du inte hoppar.
Tror du vi kan vara vänner?
Jag tror att det är vad öl är till för.
Vad ska jag göra? Jag vet inte vad jag ska göra.
Jag kan inte göra det innan jag är full.
Okej, okej.
- Jag måste göra det snabbt. - Räck mig din hand.
Okej.
Carter.
Carter, är du okej?
Vet inte.
Jag känner fortfarande efter.
Hur visste du?
Ditt blodtryck gick i topp,
dina binjurar gick på överfart,
och ditt antal vita blodkroppar anger att du kan ha brutit något.
Jag ramlade ner.
Ett långt fall.
Är det säkert du är okej?
Vart är Carl?
Vad menar du med "Vart är Carl"?
Jag trodde du hade koll på honom.
Tro mig, jag gjorde det. Jag ringer dig sen.
Henry?
- Henry. - Carl?
Du. Jag har hört nyheterna, och...
- Jag måste prata med dig. - Vad har hänt med ditt huvud?
- Va? - Ditt huvud!
Jag föll en bit.
På mer än ett sätt.
Låt mig tvätta det så det inte blir infekterat.
Nej. Med de där händerna? Skulle inte tro det.
- Har du ett handfat? - Självklart, där bakom.
Det borde finnas rengörande lotion och desinfektionsmedel där också.
Käre gud.
Herre gud.
Vi har preliminär information om olyckan i labbet.
Det ser ut som om det var en tillfällig lucka i EMG.
Det sammanfaller med olyckan i dr. Carlsons lab.
Pulsvågen från ultrafugen
orsakade förmodligen en elektromagnetisk störning.
Det är inte allt. Vi ser spår av främmande atompartiklar
inne i hans labb som vi aldrig sett förut.
Och det verkar som om luckan kommer från under hans lab.
I Sektion 5.
Carter. Är du okej?
Ja. Jag tror...
att jag kanske har brutit ett par revben eller tre.
Va? Hur?
Kul att du frågade. Det är en bra historia.
En hypotetisk kille
faller runt 15 meter,
och landar på marken. Sen kommer en annan kille
vägandes 90 och landar på honom.
Vad är det för chans att den hypotetiska killen
reser på sig och går där ifrån?
Antingen jag använder singel-sanolikhet
eller en applikation av Bayesian statistik,
så blir utgången den samma.
Liten eller noll.
Ja, det var det jag trodde.
Den här hypotetiska killen.
- Är det du? - Nej.
Jag landade på den hypotetiska killen dock.
Det är Carl Carlson.
Va? Carl var precis här.
Jag menar, han såg rätt mörbultad ut, men
han såg definitivt inte ut som om han fallit 15 meter.
Jag får det inte att gå ihop.
Jag måste hitta honom.
- Du kanske skulle se en doktor. - Ja ja.
Vincent.
En öl.
Okej.
Men du dricker ju inte alkohol,
och jag serverar dig inte mer
sen du tog hit den där hälsoinspektören.
- Det var en fluga i min soppa. - Du trodde det var en fluga i soppan.
Jag kan ha överreagerat.
Ja, du överreagera en hel del, polare.
Det är därför du är portad.
Hur många gånger har jag inte ryckt ut till ditt hus?*
- Jag portade dig för åratal sen. - Ja Taggart, du har rätt.
Jag var en man som var rädd för allt.
Men.
Allt det ska ändras.
Men början nu.
Beverly.
Carl. Men käre gud. Vad har hänt? Är du okej?
Jag är mer än okej.
Jag är verkligen ledsen att jag inte kunde svara på dina samtal.
- Global drog tillbaka dina privilegier. - Fullkomligt förståeligt.
Varför skulle du svara? Jag var en förlorare.
Men jag är en ny man nu, Beverly.
Du sa åt mig att ta risker, och du hade rätt.
Du rör min hud.
Utan handskar.
Utan desinfektionsmedel.
Rädslan hindrade mig från att leva, Beverly.
Hindrade mig att försöka sådant som jag villa pröva
och att göra det jag ville göra.
Men något extraordinärt hände mig idag,
och allt det där har ändrats.
Jag ville säga...
tack så mycket.
Jag har alltid velat göra det.
Vem har inte det?
Även jag har tänkt på det.
Och nu, Beverly,
får du ursäkta mig.
God natt pojkar.
Dr. Stark.
Stark?
Carlson.
Jag skulle tro att du har blivit avskriven vid det här laget.
Jo, det har jag.
Du tog ifrån mig det enda som jag någonsin brytt mig om.
Det kommer du att få ångra.
Både du och jag vet att jag skulle ha gjort det för länge sedan.
Carl!
Jag har letat överallt efter dig.
Vad hände?
Carl! Nej!
Carlson.
Inget jobb är värd det här.
Vad tror du det här är värt?
Spontan cellregenerering.
Användningsområdena är häpnadsväckande.
Operationer, amputeringar,
organtrasplantationer, allt det kan bli en del av det förflutna.
Det kan helt ändra vår syn på medicin.
Tänk vilken lättnad det här skulle vara för alla.
Ja, förutom för kirurgerna.
Och sjukhusen. Och...de...de...
som gör förstahjälpen.
En otrolig transformering.
Lite för otrolig.
Carlson är inte bara forskare längre.
Han är ett forskningsprojekt.
Han har äntligen fått sitt genombrott. Jag trodde du skulle bli glad.
Jag är den förste att hoppa upp och ner av glädje om han kan upprepa resultaten.
Men fram tills dess, så måste han studeras.
Dr. Stark.
Jag har några... siffror som du måste titta på.
Tackar. Du får ursäkta mig.
Jag tror vi har hittat källan till de främmande partiklarna.
Det var en elektromagnetisk lucka i golvet över Sektion 5.
- Vilket rum? - Det vet jag inte.
Rummet finns inte med på några av de planritningar vi har.
Det är hemligstämplat, och det är inte jag.
Du kanske vill uppgradera min säkerhetsnivå.
Ge det till mig.
Det där är inte möjligt.
Det är 20 lager av betong och barrikader av laddade partiklar
som omringar...
rummet.
Vad är det som är där, som är så farligt?
När den här formulan är perfekt,
kan jag göra dig oövervinnerlig.
Det var väldigt generöst av dig, Carl, men jag tror jag hoppar över det.
Verkligen? Varför? Tänk på det.
Du kommer inte att vara rädd för döden mer.
Jag är inte säker på att det är en så bra idé.
Och du, rädslan är det som får dig att hålla skärpan, eller hur?
Bjud mig på en öl någon gång. Biljetter till en match, vad som helst.
Jag har aldrig varit på en match.
All mat som ligger på marken och jäser och öl och snusk.
Det är det som fick det att krypa i skinnet när jag tänkte på det.
När du ser det på det sättet, så är det inte så konstigt.
Intressant. Jag bryr mig inte om sådan längre. Det är nästan
tilltalande på ett konstigt sätt.
Ända sedan olyckan så har jag haft en bisarr
sug på livet.
Det låter som om du är gravid.
På något konstigt sätt,
så känner jag mig så.
Det är som om någon tänt lyset.
Det är...
som jag blivit återfödd.
Jag kom bara för plåstret.
Din examen är över.
- Jag klarade mig? - Ja.
Du är nu officiellt försäkrad av Global Dynamics Life and Health.
Jag menar fortfarande att det är att fresta ödet.
Nu kan du gå och kolla upp dina revben. Du...
Du borde åtminstone linda om dem.
Ja, självklart.
Har du något bandage?
Nej. Precis slut.
Jo, det har du sheriffen. I ditt väska på övervåningen.
Sovrumsgarderoben.
- Det där är verkligen enerverande. - Ja, men du vänjer dig med det.
- Förrädare. - Kom igen.
- Res på dig. - Okej.
Jag är orolig för Carl.
Jag tror det...något som händer med honom.
Förutom det där med oövervinnerligheten.
Han verkar tro att det är för en god sak.
Jag kan inte tro att jag skulle säga det,
men jag tror att jag kommer... att sakna den gamla Carl.
Så nu måste jag undersöka ditt huvud också
Han har inte rätt.
Henry kör en hel hop med test,
som förhoppningsvis kommer visa vad som hände.
- Ja. - Hur känns det där?
Det känns bra.
Bra. Nu kanske vi kan få lite sömn.
- Kom här. Lägg dig ner. - Okej.
- Kom igen. - Ja...
Det är en sak som Fargo fick rätt om när det gäller det här stället,
madrasserna.
Det är en...
en prototyp av en silikon som följer kroppen.
Verkligen?
- Herregud. - Ja, jag vet.
- Jag måste ha en av de här. - Jag tror alla måste det.
Okej, jag går upp.
Okej.
Jag måste komma här ifrån.
Okej.
Också lägger vi till lite regener.
Det läker inte.
Jag har gjort allt på exakt samma sätt.
Jag förstår inte.
Mina celler regenereras.
Vad gör jag för fel?
God morgon, Zoe.
Jag vinner.
Du.
Hej.
- Jag tror jag somnade. - Det måste du ha gjort.
Jag måste hämta Kevin hos sin kompis.
Jag hade en handväska.
Din handväska är på nedervåningen fröken Blake.
Det är verkligen enerverande det där.
Vet du vad? Sätt på dig det här.
Tackar.
- Så... - Vi ses på Global.
Ja.
Allison?
Tack för att du tittade förbi.
Ja.
Jag har tittat på alla testresultat. Och det är helt otroligt.
Du kommer inte att tro vad som håller på att hända med Carls blod.
- God morgon killar. - God morgon.
God morgon.
Hade du inte på dig det där igår?
Nej.
Liknande.
Titta inte på mig. Jag har samma kläder varje dag.
Jag hittade spår av radioaktivitet i hans vita blodkroppar,
och de främmande partiklarna är utanför skalan.
Finns det någon chans att explosionen kan ha orsakat strålningen
att läcka från en närliggande labb?
Inte som jag känner till.
Vad som än Carl blev exponerad för,
så skapade de en spontan genetisk mutation
som accelererar snabbt.
Vi måste lista ut
vad dessa mutationer gör med honom.
Gör vad som krävs, Henry.
Vad gör jag för fel?
Dr. Carlson,
här är gallcellerna du begärde.
Jag ville ha ickeparaenchymala stamceller.
Labbteknikern sa att dr. Carlson attackerade honom telekinesiskt.
Jag skulle inte avfärda det.
Seriöst?
När jag började att titta på Carls blodsammansättning, trodde jag att
explosionen på något sätt omprogramerade ans celler
att regenereras spontant.
- Det gjorde de inte? - Nej, det är inte cellerna som gör det.
Det är hans hjärna. Här. Ta en titt på det här.
De flesta använder runt 10% av hjärnan
på en och samma gång.
Den här mutationen har låtit Carl att få tillgång
till 100% av han hjärna.
Jag kanske bara använder
5% av min, men borde inte det bara göra honom
smartare, eller? Inte oövervinnerlig.
Hjärnan har förmågor som är helt nya för oss.
Munkar i Tibet har använd meditation
för att hela i århundraden.
En dag kommer människan kanske att utvecklat så
att vi inte längre behöver läkare. Han kommer att kunna hela sig själv
med tanken.
Men inte förrän om tusentals år.
Tiotusentals till och med. Om någonsin.
Carl är redan där.
Och han utvecklas fortfarande.
Men till vad?
Hej polaren.
Jag förmodar att du har hört om incidenten.
Jo.
Jag förstår inte vad som händer.
Det verkar som om du blev utsatt för något
under explosionen som
förändrade din hjärnfunktion.
Det är därför som du kan läka så...
snabbt.
Så...
min forskning är ett misslyckande.
- Jag gjorde inte det här. - Nej.
Nej, jo, det gjorde du.
Bara...med tanken.
Det är väl därför jag inte kan få det här ur mitt huvud.
- Vad är det? - Jag vet inte.
Jag har inte en aning. Det är som en sång som du bara inte kan sätta namn på.
Och jag har börjat...
känna saker. Känslor och...
tankar.
Vet du vad det här är?
Nej.
Dr. Carlson, jag tror att det är dags att vi åker någonstans...
och tar lite fler specifika tester.
Varför?
Fastslå vad som händer med dig.
Jag tror att du vill studera mig.
På samma sätt som du ville studera det där.
Dr. Carlson.
Jag tror han utvecklas lite snabbare än vi trodde.
Beverly.
Carl.
- Du skrämde mig. - Något hände med mig.
Det händer med mig.
Det är inte något jag skapat, och jag kan inte kontrollera det.
- Det är okej. - Jag känner samhörighet
med allt på en gång.
Och jag...jag...ser bilder.
Och jag hör tankar.
Vilket är märkligt.
Men...det är lite skrämmande.
Kom.
Jag är här.
Vad du än behöver,
Carl, så kan jag hjälpa dig.
Du vill inte hjälpa mig.
Du vill hjälpa dig.
Att komma in i Sektion 5.
Jag vill göra det som är bäst för dig, Carl!
Jag är så korkad.
Jag trodde att du brydde dig om mig.
Jag bryr mig om dig, Carl.
Du ljuger.
Carl.
Jag visste att han skulle bryta samman en dag.
Han är läskig.
Så många löften.
Jag tyckte han var konstig innan.
Carl.
Carl, vänta.
Carl.
Jag är en vän. Kommer du ihåg?
Jag trodde jag skapade något otroligt.
Jag vet.
Men det var något på Global, något...
Konstig strålning?
Hur visste du det?
För att jag...tänkte på det?
Klart och tydligt.
Det där var lite konstigt.
Så då vet du att
det enda stället som kan hjälpa dig är Global.
Om jag återvänder dit, så kommer jag aldrig att komma där ifrån.
Lita på mig.
Carl, du måste lita på mig.
Jag tar över nu Carter.
Det går bara bra, tack.
- Carter. - Nathan.
Lugna ner er båda två.
Dr. Carlson.
Låt mig hjälpa dig.
Innan det är för sent.
Du vill inte hjälpa mig. Du vill utnyttja mig.
Varför skulle jag vilja göra det?
För att du tror att jag är nyckeln.
Nyckeln till vad?
- Ingenting. - Till Sektion 5,
till hans...dyrbara artefakt.
Vad pratar han om?
Jag har inte en aning.
Det sorgliga är att du faktiskt inte vet vad det är, eller hur?
Du är besatt av den har saken
som du inte vet ett enda dugg om.
Gör du?
Carl, du kan inte åka.
Vänta!
Carter!
Carter, för fan.
Han andas inte.
Ring efter hjälp.
Vi förlorar honom.
Jag vet vad vi ska göra.
Få honom tillbaka till Global, nu!
Snälla, låt mig bara ringa in akutläkaren.
Det fungerar inte.
Jag måste komma närmar det.
Arktefakten.
- Det kan du inte. - Det är det enda sättet.
Vi måste gå till Sektion 5 nu.
Vänta här.
Va? Nej! Jag följer med dig.
- Du har inte tillstånd. - Nathan, det här är löjligt.
- Han håller på att dö. - Ally.
Om vi ska göra det här, så får vi göra det själva.
Lita på mig.
Det är nära nog.
Sätt honom ner.
Hallå! Välkommen tillbaka, sheriffen.
Kom igen, Carter.
Är du okej?
Så där ja. Kom igen.
Ta honom till sjukavdelningen.
Ja.
Carlson, vänta.
Gör det inte Carl.
Det kommer att blir bra.
Det förstör dig.
Jag är inte rädd.
Carl, snälla.
Jag måste veta.
Vad är det där?
En dag kommer du förstå.
Men frågan är
kommer du vara redo?
Jag är redo.
Är du säker att du vill gör det här?
Absolut.
Vi kan inte vänta längre.
För nu börjar jag att ångra mig.
- Det var din idé. - Exakt. Och...
Och jag vill inte att du ska beskylla mig för att jag övertalade dig.
Om det är något som jag lärt mig av Carl, så är det att ta risker.
Kom igen nu.
Vi gör det.
Okej.
Datum och signatur här.
Du är 100% försäkrad.
Nu när Carl inte är här så kanske jag inte behöver det.
Vart blev han förflyttad till egentligen?
Jag vet inte. Nathan hemligstämplade det.
Vad annars.
Jag kommer sakna honom. Okej, jag skriver väl på.
Vad fick dig att ändra dig?
Vi kan inte låta rädslan styra ditt liv, eller hur?
Nej, det kan vi inte.
Översatt: Greedy
www.Undertexter.se